Наші его - це ремісники, які створюють і формують цих Духів через моменти, які ми цінуємо, мрії, які ми переслідуємо, і рани, які ми носимо в собі. Вони є втіленням наших зв'язків, нашого кохання, наших втрат - все сплетено разом у витонченому танці буття.
Для деяких людей Дух стає прив'язаністю до минулого, якорем, який відмовляється відпускати спогади та емоції. Смерть близької людини, наприклад, може зв'язати її Дух з нашим, і вони перетворюються на душі - наші вічні мовчазні супутники, назавжди закарбовані в глибинах нашої свідомості, оповиті багряними нитками прив'язаності, які ми не навчилися бачити.
Хоча вони невидимі для ока, присутність цих Духів відчутна, відчувається в шепоті вітру, відлунні знайомого голосу чи теплі давно забутих обіймів. Вони є мовчазними супутниками, які супроводжують нас на нашому життєвому шляху, нагадуючи нам, хто ми є і де ми були.
У цьому гобелені переплетених доль Духи тчуть тиху симфонію, їхня присутність є втішним нагадуванням про те, що ми ніколи не буваємо по-справжньому самотніми. Вони - відлуння наших душ, що резонують у тканині буття, перетинаючи межу між матеріальним і нематеріальним, видимим і невидимим.
Просто спробуйте почути їх, спробуйте побачити їх крізь темряву свого неприйняття!